Христо Ботев
Странник

chitanka.info

Бързай, странник, върви скоро

къща бащина да стигнеш;

пред къщата играй хоро,

през хорото ти ще минеш.

„Добре дошел“, ще ти кажат

деца, баби и подевки[1];

а момите — те играят

подир дружкини засевки.

Няма нищо! Други зема

тази, що си нявга любил,

но и за теб моми има:

бог не си с камъни бил.

Ще излезе стара майка

да посрещне мила сина,

ще заплаче, ще завайка:

„Син дочаках от чужбина!“

Ще прегърне мъжка снага,

а ти нейни стари кости;

ще чуйш майчина си тъга,

ще чуйш нежни думи прости.

Ще чуйш, ала недей плака,

първо либе че сгодили,

друга вест те тебе чака —

за баща и братя мили!

Турци тейка ти убиха,

братята ти и двоица,

полежаха, па изгниха,

отровени във темница.

Но то нищо! Ти да си жив,

баща скоро ще да бъдеш,

бог е добър и милостив,

а ти трябва род да въдиш.

На, че плачеш! Ех, жена си!

За жени е плачът даден,

за жени, за сиромаси:

ти не си ни гол, ни гладен.

Речи тамо: „Бог да прости“,

на попове по патрихил[2],

на трапеза свикай гости,

пък бъди, какъвто си бил!

Земи жена хубавица

или грозна със имот;

народи рояк дечица

и с сюрмашки ги храни пот.

Тъй глупецът, тъй залита

да прекара добър живот,

и никога не се пита

човек ли е той или скот!

[1] подевки — млади девойки ↑

[2] патрихил — свещеническа дреха ↑

Първата редакция на стихотворението е печатана във в. „Свобода“, год. II, бр. 43 (8 април 1872 г.)

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.